Посібник з транскрипції та транслітерації

{| cellspacing=5 width=100% English - Українська
 * align="left" valign="top" style="background:#efefff; padding:8px" colspan="4" width=100%|
 * align="left" valign="top" style="background:#FFFFFF; padding:8px" colspan="3" width=1000%|
 * align="left" valign="top" style="background:#FFFFFF; padding:8px" colspan="3" width=1000%|

Дана стаття покриває вимоги цієї вікіпедії щодо транскрипції та транслітерації українською власних назв ішних мов. Тут будуть перелічені усі системи транскрипції, що тут використовуються, а також стилістичні посібники для написання українською мовою.

Українська мова:
Українська мова цієї вікі (за винятком статтей написаних українською мовою Кайне Цайту) слідує правопису 2019 року, кириличною системою письма (кирилка). Латинська система письма (латинка) дозволена виключно для транслітерації власних назв, та використовується стандарт Кайне Цайту.

Адаптація власних назв відбувається за допомогою транскрипції, навіть якщо отриманий результат вважатиметься українцеві потішним ("хуй"). Єдиним виключенням цьому є випадки, коли нормальної системи транскрипції немає, тут чи будь-де.

Англійська мова:
Дана вікі використовує власну систему транскрипції англійської мови.

Аби транскрибувати власну назву, спочатку використайте будь-який мережевий словник, що містить в собі транскрипцію МФА, або ж |оцей вебсайт.

Далі візьміть транскрипцію МФА та позвуково підставте букву з таблиці, що дана нижче. Транскрипція готова.

Базова практична транскрипція (автор: Antigonius і IVort)
Примітка: Звуки, характерні для діалектів виділені Сірим шрифтом
 * 1) Українська мова такого звуку не має. Використано найближчий відповідник за таблицею МФА.
 * 2) Українська мова не розрізняє голосні за довжиною.
 * 3) Українська та англійська мови утворюють ці звуки по різному, але оскільки в письмі такі деталі не є нагальними, на них можна не зважати. Див. Додаток 1 для детальнішого пояснення.
 * 4) Українська мова дозволяє стилізувати дані звуки чи звукосполучення, або ж не має однозначного способу адаптації подібних звуків, дозволяючи стилізацію.
 * 5) Звук /ə/ (шва) позначає ненаголошену чи "розслаблену" голосну. Однозначна передача цього звуку українською без визначення яка саме голосна повинна стояти замість шва подекуди буває неможливою або ж занадто марудною. Задля полегшення вимови та послідовності транскрибування, типовим відповідником /ə/ вважатиметься буква "Е", та якщо користувачеві таке незвично чи немилозвучно, також можливе використання букви "А".
 * 6) Звуків /ð/ та /θ/ не існує в українській мові та серед англійців їхня вимова може значно відрізнятися. Задля полегшення вимови та послідовності транскрибування, типовим вважатиметься звукопара Д-Т, але якщо користувачеві таке незвично чи немилозвучно, також можливе використання пар В-Ф або З-С. Головне, аби зберігалася однакова пара впродовж всього тексту.
 * 7) Вимова /ʍ/ різниться в залежності від діалекту. Типовим є передача цього звуку як “В”, але за необхідності, /ʍ/ також можна передавати як “ХВ” чи “Ф”. Пам’ятайте, що в сучасній українській мові двозвук “ХВ” зазвичай пишеться в іронічному чи злорадному контексті.
 * 8) Звук /r/ може позначатися двома способами: точним /ɹ/ та спрощеним /r/. Вони рівноцінні та не впливають на українську вимову, у якій ми це повинні вимовляти /r/
 * 9) Залежно від діалекту, голосна /ɛ/ може також позначатися як /e/. Вони рівноцінні та не впливають на українську вимову, у якій, в залежності від того наголошений цей звук чи ні, можливі обидва варіанти.

Додаток 1. Різниці вимови, що не важливі при транскрипції.
1. В англійській мові глухі проривні звуки мають придих (аспірацію), коли поряд з ними у складі нема інших приголосних. Напр.:
 * p, t, k — з придихом
 * sp, st, sk - не з придихом
 * pr, tr, cr - не з придихом

Українська мова не розрізняє звуки за придихом, тому при транскрипції на це можна не зважати. 2. Звуки /t/, /d/, /n/, /s/, /z/, в англійській мові утворюються не так, як в українській. Відповідні звуки в українській — зубні, тоді як англійські – альвеолярні.

Це не є важливим при транскрипції, оскільки при переході між мовами звук суттєво не змінюється, але корисно знати, якщо плануєте це вимовляти.

Додаток 2. Різниці вимови, що важливі при транскрипції.
1. Деякі слова, що починаються на Н (human, hour, heir) можуть її не вимовляти чи вимовляти необов’язково (юман, авер, ер). При транскрибуванні, завжди орієнтуйтеся на транскрипцію слова.

2. У неротичних діалектах англійської (британський, уельський, австралійський, новозеландський та південноафриканськийкий), буква R (New York, Worcestershire) після голосної може не вимовлятися: [nju jɔ:k], [ˈwʊstəʃər]. Аби визначити чи має там місце звук R, подивіться на написання слова або транскрипцію того самого слова ротичними діалектами (шотландський, американський, ірландський, канадський). Якщо у написанні є буква R, та в транскрипції на її місці стоїть символ подовження (двокрапка) букву R бажано передавати через Р: Нью-Йорк, Вустершер, аби при вимові не складалося враження помилки.

У ротичних діалектах R зберігається у вимові:
 * Британська англійська: [nju jɔ:k], [ˈwʊstəʃər]
 * Американська англійська: [nu jɔrk], [ˈwʊstərʃaɪr]

Інколи ротовані голосні можуть зображати в транскрипції окремими символами: /ɑ˞/, /ɔ˞/, /ɚ/, /ɝ/.

3. Стандартний американський акцент має стійку тенденцію відкидати /j/ у сполуках приголосного звуку, за яким йде /ju/, [nu jɔrk]. При транскрипції рекомендується не викидати звук, звірившись зі стандартною британською вимовою, [nju jɔ:k].

4. Існує багато акцентів, які можуть не розрізняти окремі фонеми, наведені в таблиці вище. Так, наприклад, канадійці можуть вимовляти /aʊ/ як /u:/, а у південних американських штатах /ai/ можуть вимовляти як /a:/. Якщо ви не прагнете транскрибувати конкретний діалект, завжди звіряйтеся зі стандартною словниковою вимовою та, бажано, порівнюйте американський (Standard North American) та британський (Received Pronunciation) варіанти.

Додаток 3. Правила української, що важливі при транскрипції
1. Правило дев’ятки: У загальних назвах, після букв Д, Т, З, С, Ц, Ж, Ш, Ч, Р, якщо після них немає голосної, І замінюється на И.

Загальні назви це узагальнені назви однотипних предметів або явищ (місто). Власні назви це особисті назви предметів, що виокремлюють конкретний предмет із ряду однотипних (Київ). Використовування заміни І на И за правилом дев’ятки у власних назвах правописом не забороняється, хоча стійкої практики для цього немає. Автори рекомендують використовувати правило послідовно.

2. Традиції української писемності передбачають, що збіг літери Й з голосною у межах однієї морфеми (зустрічається зазвичай у корені слова) має передаватися йотованою голосною. Відповідно: ЙА→Я, ЙЕ→Є, ЙИ→Ї, ЙІ→Ї, ЙУ→Ю. Так само, збіг приголосних Ш та Ч має передаватися буквою Щ

3. М’який знак та Апостроф.
 * В словах іншомовного походження м'який знак пишеться після літер Д, Т, З, С, Ц, Л, Н перед ї, йо, а також перед я, ю, є, які читаються як [йа], [йу] та [йе].
 * Апостроф у словах іншомовного походження та похідних від них пишеться перед я, ю, є, ї після приголосних Б, П, В, М, Ф, Г, Ґ, К, Х, Ж, Ч, Ш, Р.

4. Згідно чинного правопису, буква И може писати на початку слова перед приголосними Р та Н. Узагалі, И можна писати й перед рештою звуків на початку слова, але люди, яким звичніша російська мова можуть з таким не погодитися.

Кириличні слов’янські мови (та молдовська мова):
Власні назви кириличних слов’ян мусять бути транскрибовані:


 * Російська: Російській мові властиве акання (рос. водопой = вадапой). Буква "Ы" транскрибується як "И". Буква "В" без голосного транскрибується як "Ф" (рос. Петров = "Пєтроф")
 * Кривицька: Буква "Ы" транскрибується як "И", буква "Ў" як "В".