Українська мова

Українська мова або Руська мова (гал. україньска мова, МФА: [ukrɑ̽ˈjɪnʲsʲkɑ̽ ˈmɔwɑ̽]) це східнослов’янська мова. Вона вважається національною мовою українського народу та української діаспори по всьому світу.

Офіційно українська мова вважається плюрицентричною Аусбау-парадигмою з чотирьма кодифікованими (п’ять, якщо включати сюди кримськотатарську) специфічними регіональними варіантами: козацькою стандартизованою українською мовою, слобідською стандартизованою українською мовою, галицькою стандартизованою українською мовою та русинською стандартизованою українською мовою.

Високий рівень взаємозрозумілості дозволяє носіям мови спілкуватися одне з одним без потреби лінґва франки (у випадку якщо така мова потрібна, нею виступає російська, польська чи есперанто, залежно від освідченості особи), що також сприяє створенню "суржику" - діалекту української мови, що включає в себе елементи усіх стандартів водночас.

Абетка
Українська мова використовує два стилі кирилиці: рутенівка та желехівка. Рутенівкою послугується козацький та слобідський стандарт української мови та желехівкою послугується галицький та русинський стандарт української мови. З цих двох стандартів лише другий повністю підтримується юнікодом.

На додачу, через місцеві закони, українська діаспора Російської Держави використовує так звану "ярижку" - російську абетку перероблену під українську мову.

Рутенівка
Рутенівка

Руте́нівка — фонетичний правопис для козацького та слобідського стандарту української мови, що був створений Тимошем Хмельницьким та його писцями писцями на основі уставного козацього скоропис та адаптований до поширеної в українській мові 19 століття фонетичної орфографії.

Рутенівка має 35 букв та три реєстри (Декорум-Велика буква-Мала буква)

Для позначення у нових запозиченнях голосних, невластивих рутенам, існують дві спеціальні букви: Ь та Ъ, що ставляться замість них при написанні. Буква Ь (єрик) ставиться: Буква Ъ (єре) ставиться:
 * “невластиві русинам” типи Е, І (ɨ, œ, æ)
 * короткі голосні Е, И, І
 * будь-яка ненаголошена голосна Е, И, І (шва, ə)
 * “невластиві русинам” типи А, О, У (ɯ, ɵ, ɤ, ø̞)
 * короткі голосні А, О, У
 * будь-яка ненаголошена голосна А, О, У (шва, ə)

Подібне було зроблено заради стандартизації: коли людина бачить, наприклад: "пенсьл" чи "мемърі", вона розуміє, як можна це вимовити. Це особливо корисно з англійською, де шва - найчастовживаніша голосна.

Поза того рутенівка також має розвинуту систему допоміжної діакритики. Ця діакритика є нормативною та використовується в типовому листуванні та газетах.

Титло - єдина діакритика, що тут не представлена, тим не менш вона також є типовим способом скорочення (приклади цього можна побачити нижче)

Желехівка
Желехі́вка — фонетичний правопис для галицького та русинського стандарту української мови, що був створений Євгеном Желехівським на основі гражданського шрифту російської мови й поширеної того часу в українській мові фонетичної орфографії (з деякими змінами) для власного «Малорусько-німецкого словаря», що повністю вийшов друком у 1886 році.

Від початку створення правопис був змінений кілька разів з метою можливості написання нею інших стандартів української мови, а також стандартизації.

Желехівка має 35 букв та два диграфи.

Ярижка
Яри́жка (від назви кириличної літери «ы» — «єри») — жартівливо-зневажлива назва російського правопису, що використовувався для написання та друку творів українською мовою в Російській імперії. Ярижка включає всі літери чинної імперської російської.

Як зазначає український науковець Агатангел Кримський, ще до 1876, зокрема у першій половині XIX ст. такі українські письменники, як Григір Квітка-Основ'яненко, Євген Гребінка, Тарас Шевченко тощо користувалися ярижкою. З 1798 по 1876 рік використання ярижки було необов'язковим на території Російської імперії, однак все ж доволі поширеним через відсутність окремого стандартизованого правопису для української мови (альтернативою ярижці були рутенівка та новостворені українські абетки-правописи).

Після 1876 року використання ярижки стало обов'язковим через заборону вживання української мови в Російській імперії відповідно до Емського указу 1876 року, який забороняв вживання української мови в усіх сферах, включно з використанням окремого українського правопису, й відповідно окремої української абетки, на письмі і друці. Цензура в Російській імперії допускала до друку тільки тексти написані чи надруковані російською кириличною абеткою.

Емський указ був чинний до 1905 року, після його скасування ярижка вийшла з ужитку, однак у 1915 році на початку Першої Світової Війни, російська влада відновила Емський указ 1876 року, закривши всі українські видавництва, що не перейшли на ярижку. На момент 1930 року, українці в Російській Державі вживають ярижку, але за фонетичним принципом, на противагу колишньому наближенню до російського правопису.

Латинка
«Всеукраїнська наукова латинка» — національний стандарт української латиниці, затверджений 1924-1925 року, що поширюється на будь-які українські тексти, які потрібно транслітерувати за допомогою латинського алфавіту. У основу її ліг латинський стандарт угорської мови, частково завдяки його помірному вживанню на території Карпатської України.

ВНЛ має 26 літер, 5 диграфів та три триграфи.

Брайлівка
Шрифт Брайлю для українскої мови був розроблений у кінці 19 століття в Австро-Угорьській Імперії на основі німецької брайлівки з елементами російської та болгарської брайлівок. Остаточний варіант був прийнятий у 1926 році.

Морзе
Шрифт Морзе для українскої мови був розроблений на початку 20 століття в Санкт-Петербурзі та остаточно затверджений у лютому 1921 року.


 * 1) Букви "Ô" та "ЪІ" не мають еквіваленту в Морзе та просто використовуються букви "У" та "Й".

Як правильно писати галицькою українською
Галицька українська використовує за основу желехівку. Кодифікуючими говорами є "галицькі" (надністрянські), з урахуванням попередніх спроб уніфікації правопису.

Нижче наведені відмінності між галицькою українською (гал) та сучасною українською мовою (сум).

Букви

 * Йотовані букви походять від старослов’янської йотації. Замість Я, Ю, Є, ЙО, желехівка використовує ІА, ІУ, ІЄ, ІО
 * (сум) яблуко — (гал) ꙗблуко
 * Звук [g] послідовго передано через ґ, а африкати [d͡ʒ] й [d͡z] через дж, дз відповідно: "ґанок", "зоольоґіꙗ", "ґава", "ґедз", "ґρинджоли";
 * Буква "Ї" вживається замість "І", якщо "І" не перетворюється на "О" у родовому відмінку та після букв д-т-з-с-ц-л-н:
 * сік — соку, але сїк — сїкла

Стилістичні відмінності

 * У друкованих роботах наголоси обов’язково ставляться в усіх словах, де більше однієї голосної. Від руки, ставлення наголосів не є обов’язковим.
 * Правило дев’ятки вживається.
 * Кириличні числа використовуються приблизно так само, як зараз ми використовуємо латиньські числа (століття, роки, порядкові числа, тощо)
 * (сум) XX століття - (рут) К҃ столїmѥ
 * "щодо" пишеться як "що-до"
 * Між префіксом та коренем слова ставиться апостроф, за умови, що це не губний звук (б, п, в, м, ф) перед йотованою буквою:
 * "з'єднати", "з'явище", "з'їзд", "під'земне", але "мякий", "мясо", тощо

Граматика та морфологія

 * В іменниках середнього роду кінцеві приголосні не подовжуються та нишеться "ѥ" замість "ꙗ":
 * (сум) зілля — (рут) зіл&#771;ꙗ — (гал) зїлѥ
 * (сум) життя — (рут) жӥm&#771;ꙗ — (гал) жиmѥ
 * (сум) знання — (рут) ηнαн&#771;ꙗ — (гал) знанѥ
 * Прикметникові суфікси -ський, -цький не пом'якшуються:
 * (сум) український — (гал) укρаїньский
 * (сум) німецький — (гал) нїмецкий
 * "З", "Ц" та "С" перед буквою "В" чи будь-якою твердою губною пом’якшуються
 * сьміх, сьвято, сьвіт, цьвях, цьвіρкати, зьвіρ;
 * Буква Л у іноземних словах принципово м’якшиться:
 * (сум) лорд — (гал) люрд
 * (сум) кілометр — (гал) кілюметρ
 * Частку "-ся" пишемо окремо від дієслова як і закінчення "-му", "-меш", "-ме" від дієіменника у формах майбутнього часу недоконаного виду:
 * (сум) учиться — (гал) учить ся (або ся учить).
 * (сум) являється — (гал) являєть ся (або ся являєть).
 * (сум) сміятися — (гал) сьміяти ся (або ся сьміяти).
 * (сум) робитиме — (гал) робити ме (або ме робити).
 * (сум) ходитимеш — (гал) ходити меш (або меш ходити).
 * Частка "би", пишеться разом зі словом:
 * (сум) усунула би — (гал) усунулаб
 * (сум) дала би — (гал) далаб
 * Іменники жіночого роду першої відміни (закінченням -а(-я) у називному відмінку) у родовому відмінку множини матимуть закінчення "-ів":
 * (сум) проблем — (гал) проблѥмів
 * (сум) хат — (гал) хатів
 * Іменники чоловічого роду другої відміни (ті, що або не мають кінцевої голосної, або закінчуються на -о) у родовому відмінку матимуть закінчення "-а", не "-у":
 * (сум) світу — (гал) сьвіта
 * (сум) цукру — (гал) цукρа
 * Форма вказівного займенника "цей, цꙗ, це" має вигляд "сей, сꙗ, се"
 * Зіяння "-іа", "-іе", "-іо" в іноземних запозиченнях йотується:
 * (сум) проєкт — (гал) пρоѥкт
 * (сум) матеріал — (гал) матеρіꙗл
 * (сум) піонер — (гал) піюнеρ

Як правильно писати козацькою українською
Козацька українська використовує за основу Український правопис 1918—1921 років або Правопис ВУАН в поєднанні з особливостями рутенівки. Кодифікуючими говорами є середньонаддніпрянський та степовий з урахуванням попередніх спроб уніфікації правопису.

Нижче наведені відмінності між козацькою українською (рут) та сучасною українською мовою (СУМ).

Букви

 * Йотовані букви походять від старослов’янської йотації. Замість Я, Ю, Є, ЙО, рутенівка використовує ІА, ІУ, ІЄ, ІО
 * (сум) яблуко — (рут) ꙗблуко
 * (сум) Ющенко — (рут) ІУщенко
 * (сум) сьогодні - (рут) сıогод нї
 * (сум) барельєф — (рут) бареʌ&#785;ıєф.
 * Сполучення йі, ьі позначаються буквою ѣ.
 * (сум) з’їси — (рут) зѣсӥ
 * (сум) їдальня — (рут) ѣд аʌ&#785;нıа
 * Буква Ї пишеться замість І.
 * (сум) Січ — (рут) Сїч
 * (сум) іконопис — (рут) їконопӥс
 * Буква Ӥ пишеться замість И
 * (сум) іноземець — (рут) ӥнозємєц̑
 * (сум) гмикнути — (рут) гмӥкнутӥ
 * Буква Є пишеться замість Е
 * (сум) енциклопедія — (рут) єнцӥклопєд їıа
 * (сум) президент — (рут) пρєзӥд єнm
 * Букви Д та Л пишуться "на грецький лад", тобто трикутничками: Д д, Ʌ ʌ.
 * Буква S пишеться замість ДЗ, коли воно позначає один звук (sєρкаʌо, sвїнӥцıа, але пїд зємнє)
 * Буква Ӂ пишеться замість ДЖ, коли воно позначає один звук (ӂєρєʌо, ӂаз, але пїд жӥвлєннıа)
 * Замість букви Ґ пишуться спеціальні символи, що ведуть походження з букви G.
 * Буква "Ф" пишеться виключно в "нових" та "цитатних" іноземних словах та власних назвах: "Франція", "фваґра", "фабрика". В уподібнених та зруснявілих словах та власних назвах завжди (можна навіть сказати принципово) пишеться "хв" - "хворма", "кахведра", "кахволик", "Хведір"
 * Загально кажучи, всі слова грецького походження (навіть якщо вони були запозичені з латини), та слова, що були в житку щонайменше зі середини 18 століття стабільно писатимуться з "хв", крім випадків авторського самовілля.
 * Пом’якшення (м’який знак, Ь) зображається діакритикою ̑ (ρусин&#785;с&#785;ка, поʌ&#785;с&#785;кӥй)
 * Подвоєні звуки та подовження позначаються ~ (под овжєн̃ꙗ, мовʌєн̃ꙗ, Ãρон)

Стилістичні відмінності

 * У друкованих роботах наголоси обов’язково ставляться в усіх словах, де більше однієї голосної. Від руки, ставлення наголосів не є обов’язковим.
 * Правило дев’ятки не вживається. У запозичених словах принципово ставлять "Ӥ":
 * (сум) міністр — (рут) мӥнӥстρ
 * (сум) Зімбабве — (рут) Зӥмбабве
 * Декорум. Декорум, або ж “декоративні букви” є несамостійними елементами рутенівської абетки, що позначають початок абзаців, власні назви та абревіатури.
 * Під час скорочень чи абревіатур традиційно вживається титло. Титло також вживається над кириличними числами.
 * (сум) ВУАН — (рут) ВУ҃АН
 * Кириличні числа використовуються приблизно так само, як зараз ми використовуємо латиньські числа (століття, роки, порядкові числа, тощо)
 * (сум) XX століття — (рут) К҃ стоʌїm&#771;ꙗ

Розрізнення іноземних запозичень
У рутенівці, запозичені слова розділені за ступенем асиміляції:
 * зрусявілі: повністю асимільоване у вимові та написанні.
 * уподібнені: частково асимільовані у вимові, написанні чи відмінюванні.
 * цитатні: написання зберігається, але може змінюватися вимова.
 * нові: слово запозичене нещодавно, вимова мусить наближатися до оригіналу.

Всеукраїнська академія наук зобов’язана публікувати словник запозичень та оновлювати їх що 20-30 років, саме так і визначається ступінь асиміляції слова.

Для позначення у нових запозиченнях голосних, невластивих рутенам, існують дві спеціальні букви: Ь та Ъ, що ставляться замість них при написанні нових та цитатних слів. Буква Ь (єрик) ставиться: Буква Ъ (єре) ставиться:
 * “невластиві русинам” типи Е, І (ɨ, œ, æ)
 * короткі голосні Е, И, І
 * будь-яка ненаголошена голосна Е, И, І (шва, ə)
 * “невластиві русинам” типи А, О, У (ɯ, ɵ, ɤ, ø̞)
 * короткі голосні А, О, У
 * будь-яка ненаголошена голосна А, О, У (шва, ə)

Граматика та морфологія

 * Апострофу не існує. Замість нього існує “правило йотації”: якщо після приголосних б, п, в, м, ф йде йотована голосна (ıа, ѣ, і т.д.), ці приголосні вимовляються з павзою або ж твердо:
 * (сум) святий — (рут) свꙗmӥй (але вимовляється “Св’ятий”)
 * (сум) пюре — (рут) пıуρє (але вимовляється “п’юре”)
 * На початку слова, перед буквою Н ставиться буква И:
 * (сум) інший — (рут) ӥншӥй
 * Між буквами М та будь-якою йотованою голосною ставиться протектичне Н:
 * (сум) полум’я — (рут) поʌумнꙗ
 * (сум) м’ясо — (рут) мнꙗсо
 * Буква Р з буквою А, та буква Р без нічого в кінці слова завжди пом’якшена:
 * (сум) град — (рут) гρꙗд
 * (сум) квартира — (рут) квαρmӥρꙗ
 * Після подвоєних шиплячих звуків: "ж", "ч", "ш" на кінці слів пишемо "ꙗ", "ю":
 * збїж&#771;ꙗ, кʌоч&#771;ꙗ
 * Часточку "-сꙗ" треба писати вкупі з дієсловом:
 * (гал) пρосиmь сꙗ — (рут) пρосӥm&#771;сꙗ
 * (гал) носиmь сꙗ — (рут) носӥm&#771;сꙗ
 * Буква Л у іноземних словах не м’якшиться, крім слів "рельєфний", "барельєф", "льє", "мільйон", "бульйон":
 * (гал) кляса — (рут) кʌαсα
 * (гал) клюб — (рут) кʌуб
 * Іноземний дифтонг au передаємо через ав: "автор", "Австрія", "Шопенгавер".
 * Зіяння "-іа", "-іе" в іноземних запозиченнях йотується:
 * (сум) проєкт — (рут) пρоѥкm
 * (сум) матеріал — (рут) мαmєρїꙗʌ

Як правильно писати русинською українською
Русинська українська використовує за основу панькевичівку, що є модифікованим етимологічним правописом Максимовича поєднаний із принципами желехівки. Кодифікуючими говорами є карпаторусинська та лемківська мова/діалекти української, з урахуванням попередніх спроб уніфікації правопису.

Нижче наведені відмінності між русинською українською (русин), сучасною українською мовою (сум) та/чи сучасною карпаторусинською (скрм).

Букви

 * Йотовані букви походять від старослов’янської йотації. Замість Я, Ю, Є, ЙО, желехівка використовує ІА, ІУ, ІЄ, ІО
 * (сум) яблуко — (скрм) яблыко — (русин) ꙗблыко
 * Звук [g] послідовго передано через ґ, а африкати [d͡ʒ] й [d͡z] через дж, дз відповідно: "ґанок", "зоольоґіꙗ", "ґава", "ґедз", "ґρинджоли";
 * Буква "Ї" може замінюватися ятем згідно етимологічного принципу.
 * Карпаторусинська буква Ӯ послідовно замінюється буквою Ô.
 * (скрм) кӯстка — (русин) кôстка

Стилістичні відмінності

 * У друкованих роботах наголоси обов’язково ставляться в усіх словах, де більше однієї голосної. Від руки, ставлення наголосів не є обов’язковим.
 * Під час скорочень чи абревіатур традиційно вживається титло. Титло також вживається над кириличними числами.
 * (сум) ВУАН — (русин) ВУ҃АН
 * Кириличні числа використовуються приблизно так само, як зараз ми використовуємо латиньські числа (століття, роки, порядкові числа, тощо)
 * (сум) XX століття — (русин) К҃ стоʌїm&#771;ꙗ

Граматика та морфологія

 * Між буквами М та будь-якою йотованою голосною ставиться протектичне Н, між буквами В, Б та будь-якою йотованою голосною ставиться Л:
 * (сум) дерев’яний — (русин) деревлꙗнъıй
 * (сум) м’ясо — (русин) мнꙗсо

Як правильно писати слобідською українською
Слобідська українська використовує за основу Харківський правопис або скрипниківка  в поєднанні з особливостями рутенівки. Кодифікуючими говорами є слобідський та степовий з урахуванням попередніх спроб уніфікації правопису.

Нижче наведені відмінності між слобідською українською (сло) та сучасною українською мовою (СУМ).

Букви

 * Йотовані букви походять від старослов’янської йотації. Замість Я, Ю, Є, ЙО, рутенівка використовує ІА, ІУ, ІЄ, ІО
 * (сум) яблуко — (сло) ꙗблуко
 * (сум) Ющенко — (сло) ІУщенко
 * (сум) сьогодні - (сло) сıогод нї
 * (сум) барельєф — (сло) бареʌ&#785;ıєф.
 * Сполучення йі, ьі позначаються буквою ѣ.
 * (сум) з’їси — (сло) зѣсӥ
 * (сум) їдальня — (сло) ѣд аʌ&#785;нıа
 * Буква Ї пишеться замість І.
 * (сум) Січ — (сло) Сїч
 * (сум) іконопис — (сло) їконопӥс
 * Буква Ӥ пишеться замість И
 * (сум) гмикнути — (сло) гмӥкнутӥ
 * Буква Є пишеться замість Е
 * (сум) енциклопедія — (сло) єнцӥклопєд їıа
 * (сум) президент — (сло) пρєзӥд єнm
 * Букви Д та Л пишуться "на грецький лад", тобто трикутничками: Д д, Ʌ ʌ.
 * Буква S пишеться замість ДЗ, коли воно позначає один звук (sєρкаʌо, sвїнӥцıа, але пїд зємнє)
 * Буква Ӂ пишеться замість ДЖ, коли воно позначає один звук (ӂєρєʌо, ӂаз, але пїд жӥвлєннıа)
 * Замість букви Ґ пишуться спеціальні символи, що ведуть походження з букви G.
 * Буква "Ф" пишеться виключно в "нових" та "цитатних" іноземних словах та власних назвах: "Франція", "фваґра", "фабрика". В уподібнених та зруснявілих словах та власних назвах завжди (можна навіть сказати принципово) пишеться "х" - "хорма", "кахедра", "кахолик", "Хедір"
 * Загально кажучи, всі слова грецького походження (навіть якщо вони були запозичені з латини), та слова, що були в житку щонайменше зі середини 18 століття стабільно писатимуться з "х", крім випадків авторського самовілля.
 * Пом’якшення (м’який знак, Ь) зображається діакритикою ̑ (ρусин&#785;с&#785;ка, поʌ&#785;с&#785;кӥй)
 * Подвоєні звуки та подовження позначаються ~ (по<span style="font-family: 'Century Gothic', 'Gill Sans', serif; font-size: larger">д овжєн̃ꙗ, мовʌєн̃ꙗ, Ãρон)
 * Усі слова з початковим голосним принципово отримують символ глухості ("ῒсmоρїꙗ", що вимовляється як гісторія)

Стилістичні відмінності

 * У друкованих роботах наголоси обов’язково ставляться в усіх словах, де більше однієї голосної. Від руки, ставлення наголосів не є обов’язковим.
 * Правило дев’ятки не вживається. У запозичених словах принципово ставлять "Ӥ":
 * (сум) міністр — (сло) мӥнӥстеρ
 * (сум) Зімбабве — (сло) Зӥмбабве
 * Декорум. Декорум, або ж “декоративні букви” є несамостійними елементами рутенівської абетки, що позначають початок абзаців, власні назви та абревіатури.
 * Під час скорочень чи абревіатур традиційно вживається титло. Титло також вживається над кириличними числами.
 * (сум) ВУАН — (сло) ВУ҃АН
 * Кириличні числа використовуються приблизно так само, як зараз ми використовуємо латиньські числа (століття, роки, порядкові числа, тощо)
 * (сум) XX століття — (сло) К҃ стоʌїm&#771;ꙗ

Розрізнення іноземних запозичень
У рутенівці, запозичені слова розділені за ступенем асиміляції:
 * зрусявілі: повністю асимільоване у вимові та написанні.
 * уподібнені: частково асимільовані у вимові, написанні чи відмінюванні.
 * цитатні: написання зберігається, але може змінюватися вимова.
 * нові: слово запозичене нещодавно, вимова мусить наближатися до оригіналу.

Всеукраїнська академія наук зобов’язана публікувати словник запозичень та оновлювати їх що 20-30 років, саме так і визначається ступінь асиміляції слова.

Для позначення у нових запозиченнях голосних, невластивих рутенам, існують дві спеціальні букви: Ь та Ъ, що ставляться замість них при написанні нових та цитатних слів. Буква Ь (єрик) ставиться: Буква Ъ (єре) ставиться:
 * “невластиві русинам” типи Е, І (ɨ, œ, æ)
 * короткі голосні Е, И, І
 * будь-яка ненаголошена голосна Е, И, І (шва, ə)
 * “невластиві русинам” типи А, О, У (ɯ, ɵ, ɤ, ø̞)
 * короткі голосні А, О, У
 * будь-яка ненаголошена голосна А, О, У (шва, ə)

Граматика та морфологія

 * Апострофу не існує. Замість нього існує “правило йотації”: якщо після приголосних б, п, в, м, ф йде йотована голосна (ıа, ѣ, і т.д.), ці приголосні вимовляються з павзою або ж твердо:
 * (сло) свıаmий — (сум) свꙗmӥй (але вимовляється “Св’ятий”)
 * (сло) пıуρє — (сум) пюρе (але вимовляється “п’юре”)
 * Домінація славенороської мови серед інтелігенції призвела до часткової втрати східнослов’янського повноголосся, яке згодом повернулося знову. Через це деякі слова мають два нормативних способи написання - з голосною, наближеною до козацького стандарту, та без голосної:
 * (сум) голова — (сло) гоʌовα, гʌовα
 * (сум) корова — (сло) коρовα, кρовα
 * (сум) мурашка — (сло) муραвій, мραвій
 * Слова з протектичним "В" в слобідській збереглися без неї, крім особових займенників (правило порівняння: якщо в суч. російській слово пишеться без початкової В, то треба використовувати цей варіант):
 * (сум) вікно — (сло) окно
 * (сум) віддали — (сло) о<span style="font-family: 'Century Gothic', 'Gill Sans', serif; font-size: larger">д &#772;αʌӥ
 * Між буквами М та будь-якою йотованою голосною ставиться протектичне Н:
 * (сум) полум’я — (сло) поʌумнꙗ
 * (сум) м’ясо — (сло) мнꙗсо
 * Буква Р з буквою А, та буква Р без нічого в кінці слова завжди пом’якшена:
 * (сум) град — (сло) гρꙗ<span style="font-family: 'Century Gothic', 'Gill Sans', serif; font-size: larger">д
 * (сум) квартира — (рут) квαρmӥρꙗ
 * Після подвоєних шиплячих звуків: "ж", "ч", "ш" на кінці слів пишемо "ꙗ", "ю":
 * збїж&#771;ꙗ, кʌоч&#771;ꙗ
 * Часточку "-сꙗ" треба писати вкупі з дієсловом:
 * (гал) пρосиmь сꙗ — (сло) пρосӥm&#771;сꙗ
 * (гал) носиmь сꙗ — (сло) носӥm&#771;сꙗ
 * Буква Л у іноземних словах не м’якшиться, крім слів "рельєфний", "барельєф", "льє", "мільйон", "бульйон":
 * (гал) кляса — (сло) кʌαсα
 * (гал) клюб — (сло) кʌуб
 * Іноземні дифтонги au, ou, eu передаємо через ав, ов та ев відповідно: "автор", "невтралітет", "Шопенгавер".
 * Зіяння "-іа", "-іе" в іноземних запозиченнях йотується:
 * (сум) проєкт — (сло) пρоѥкm
 * (сум) матеріал — (сло) мαmєρїꙗʌ
 * Іменники на -ть жіночого роду III відміни в родовому відмінку однини відмінюються на -ти
 * (сум) радості - (сло) ρа<span style="font-family: 'Century Gothic', 'Gill Sans', serif; font-size: larger">д остӥ
 * Ненаголошене "Е" завжди перетворюється на "И"
 * (сум) берег - (сло) бєρӥг
 * Грецьке θ (th) завжди передається через т. Грецьке β передається залежно від того звідки його запозичили: В якщо прямо з Візантії, Б деінде:
 * (сум) варвар - (сло) бαρбαρ
 * (сум) Афіни - (сло) Аmєнӥ

Як правильно писати ярижкою
Ярижка в цілому може писатися як сучасна українська мова, або ж як один зі стандартів української мови Кайне Цайту. Єдиними відмінностями (крім того, що використовується російська кирилиця) є:


 * Закінчення дієслів -ться, -шся передаються згідно з вимовою як -цьця, -сся;
 * Зберігається буква "ъ" — наприкінці слів та як розділовий знак.

Словник та галерея
Словник українських мов/General Ukrainian Dictionary

Далі вам надається порівняння між стилями української, що існують.