Російська Соціалістична Федеративна Радянська Республіка

Російська Соціалістична Федеративна Радянська Республіка (рос. Росси́йскаѧ Социалисти́ческаѧ Ѳедерати́внаѧ Сове́тскаѧ Респу́блика) — соціалістична федеративна держава, що займає більшість території колишньої Російської Імперії. Вона межує з Далекосхідною Радянською Республікою, країнами Вічного Союзу (УД, КНР, Казакія), Естонською Республікою та Фінською Республікою, Іраном, Бухарською Радянською Республікою, Аранською Радянською Республікою, та іншими державами.

1918-1920 роки
Радянський уряд на території Росії розпочав свою діяльність у 1917 році майже негайно після того як Тимчасовий Уряд розвалився. Від того часу новий радянський уряд функціював в умовах “військового комунізму”: загальної назви низки економічних та соціальних реформ, головною метою яких було розробити індустрійну та продовольчу базу для Червоної Армії під час громадянської війни.

25 жовтня 1918 року, на третьому всеросійському з’їзді совітів, було офіційно затверджено нову назву держави: “Російська Соціалістична Федеративна Радянська Республіка” та від її імені радянський уряд підписав Брест-Литовський договір 3 березня, 1918 року та формувала конституцію.

Військовий комунізм виконав свою роль створення та підсилення Червоної Армії, відвоювання більшості територій колишньої Російської Імперії та стримання союзної інтервенції в Примор’ї. Та його імплементація викликала невдоволення широких верств населення, особливо селянства та військових (повстання Тамбовщині, у Західному Сибіру, Кронштадті та інші). До кінця 1920 року в Росії з'являється практично суцільний пояс селянських повстань («зелений потоп»), посилений величезними масами дезертирів, масовою демобілізацією Червоної армії, що почалася, та масовою посухою 1919-1922 року. Через це, радянська влада вимушена підписати домовленості про визнання територіальної цілісності сусідніх держав (Україна, Естонія, Фінляндія, Вірменія, тощо), та зосередитися на розбудові економіки на чинних територіях, та також зосередити всю свою військову увагу на територіях Центральної Азії.

1920-ті роки
Декретом ВЦВК від 21 березня 1921 року, прийнятим на підставі рішень X з'їзду РКП(б), продрозкладка (70% врожаю селянина забиралася) була скасована і замінена продподатком, який був приблизно удвічі нижчим, тим само розпочинаючи період НЕП: нової економічної політики.

У зв’язку з погіршенням здоров’я Ленін відходить від активної політики у 1922 році та помирає у грудні 1923 року. З його смертю в російській ком. партії розпочинається політичне протистояння між його правонаступниками: генеральним секретарем Левом Троцьким та так званою “трійкою” — союзом керівника Рабкрину Йосифа Сталіна, виконкому Комітерну Григорія Зінов’єва та замісник голови Совнаркому Лев Камєнєв, що продовжувалася цілий рік та через яку Троцького позбавили посади генерального секретаря та на його місце посадили Григорія Зінов’єва. Отримавши цю посаду, він почав планомірну та послідовну чистку більшовицької партії від “троцькістів” та згодом і від своїх колишніх союзників, яких він або ж послав у вигнання у віддалені куточки Союзу (Камєнєв), або ж зовсім вигнав з території СРСР (Троцький, Сталін). Ця ж політика перейшла і до союзних іноземних соціялістичних та комуністичних партій, що спричинило так званий “Великий Розкол”.

Від 1926 року зовнішня політика ССРР призводить до серйозних конфліктів з країнами Антанти, які є кульмінацією погіршення відносин внаслідок підтримання совітами усіх комуністичних переворотів та повстань. Терористи Російської Держави, поведінка сусідніх європейських країн, що вороже налаштовані до ССРР та замахи на вбивства важливих іноземних дипломатів спричинили шпигуноманство та бажання якнайшвидше швидку індустріалізацію.

Мова
Російська мова, Мовні проєкти ССРР

Сучасність
РСФРР являється головною республікою в складі ССРР. Саме в ній знаходяться усі головні органи влади, вона диктує внутрішню політику Союзу та союзних міжнародних комуністичних організацій. Найбільшими проблемами республіки є активна та агресивна індустріалізація, часто ціною людських життів та свобод. Лише нещодавно оговтавшись від голоду 1922 року, 1929 рік має всі ознаки того, що подібна ситуація може повторитися. Навіть не зважаючи на жорстокий контроль інформації, до людей доходять чутки про повернення продрозкладки та можливий колапс села через голод, спричинений масовими зборами усієї можливої їжі.

Варто також зауважити, що кордони РСФРР не є сталими та постійно змінюються, на ділі чи на папері. Послідовно продовжуючи політику "коренізації" та "розмежування народів", компартія постійно створює нові автономні республіки, області, а часом взагалі передає російські землі інших союзним республікам, чи створює на їх місці нові. Кінцевою метою Зінов’єва є перетворення "федеральної радянської республіки" у "звичайну радянську республіку" та сконцентрувати росіян в одному місці, що викликає деяке незадоволення серед російського та російськомовного населення.

Страх майбутньої війни з Великобританією та Білою Росією тут також великий та часто прослідковується в газетах та новинах.