Кривицька мова

Кривицька мова (крив. кръıвıцкаѧ мова, kryvickaĭa mova, МФА: [krɨvit͡s̞kaja mɔva]; історичні назви — ру́ська, руси́нська, литовська, білоруська) це східнослов’янська мова. Вона вважається національною мовою кривицького народу, Кривицької Народної Республіки та кривицької діаспори по всьому світу (але переважно у суміжних із ними країнами).

Як і сама держава, статус кривицької мови дещо контроверсійний через (порівняно) молодий вік чинної кодифікації. Націоналістичні кривичі вважають її однією з найстаріших мов Європи, що безперервно вживалася ще від часів кривицького племені до сьогоднішніх днів. Тим часом деякі кривичі, особливо з Центральної Литви, надають перевагу назві "литовська мова", акцентуючи на її статусі головної мови Великого Князівства Литовського. Обидві ці теорії є об’єктом критики сусідів, часткового через власні націоналістичні погляди та/чи територіальні претензії до кривичів.

Абетка
Кривицька мова використовує як латинку, так і кирилку на офіційному рівні. Формулювання попереднього речення не є випадковим: хоча обидві абетки були створені у 1918, латинка була створена першою та довго використовувалася кривицькою інтелигенцією як основна абетка. Кирилка ж, хоч і була пропонованою та вживаною до цього, була створена Броніславом Тарашкевичем радше як компроміс із православними кривичами.

Історично, кривицька мова також може записуватися арабкою (липками) та гебраїцею (кривицькі євреї), хоча на даний момент липки перейшли на чинні стандарти, а кривицькі євреї майже всі спілкуються та пишуть їдишем.

Кирилка
Кривицька кирилка створена на основі російської кирилики, та має 35 букв та один диграф. Поза двох букв, уся вона підтримується чинним юнікодом.

Латинка
Типово вважається, що кривицька латинка створена на основі польської, але це не зовсім правильно. Хоча кривицька латинка явно бере польську латинку за основу (та має історичну традицію вжитку), сучасна її форма є продуктом розробки Рудольфа Абіхта та пережила чимало редакцій. Перші її редакції не мали великих букв, пом’якшення зображалися за допомогою діакритичної цятки та форми деяких букв мали кардинально інший вигляд, і зроблено це було цілеспрямовано аби "звільнитися від польського та російського писання та твердо стати на кривицький шлях". Нестача елементів у друкарнях та несприйняття населенням змушували Тарашкевича та інших модифікувати її до чинного вигляду, але тим не менш оригінальний задум Абіхта відділитися латинкою від свої сусідів зберігається у більш-менш незмінному вигляді.

Кривицька латинка має 35 букв, два диграфи та одну важливу діакритику. Одна буква не підтримується юнікодом

Морзе
Офіційно шрифт Морзе не був прийнятий, але тим не менш "народна" версія для кривицької мови існує та використовується радіоаматорами по всій країні так часто, що вона де-факто вважається за таку.


 * 1) Кривицька морзе дотримується принципу "одна буква - один звук", тому йотовані та диграфи типу "дз" передаються відповідними буквами.

Як правильно писати кривицькою
Сучасна кривицька мова (приблизно 1920-1930 років) багато в чому схожа на білоруську мову нашого світу. Як і в нас, у її основу лягли розробки Броніслава Тарашкевича, який кодифікував свою граматику за діалектами із виразним аканням та твердою вимовою Р. Завдяки цьому, для передачі кривицької мови цілком достатньо використовувати білоруську тарашкевицю (також відому як “Беларускі клясычны правапіс”) редакції 1918-1930 років задля збереження автентичності, але редакція 2005 року також може бути використана із певними обмеженнями. Тим не менш, існують і відмінності від тарашкевиці та сучасного білоруського правопису:

Букви

 * Буква Ґ позначає звук [g] та вживається переважно у запозиченнях та деяких власних словах. Деякі іноземні власні назви можуть записуватися з буквою “Г”, хоч навіть вимовляється воно як “Ґ”. Саме через подібне друкарні його вживають спорадично, хоч навіть правила вживання і прописані. У вимові кривичі також послідовно оглушують цей звук, окрім кореневих сполучень [z̪g], [d͡z̞g] та [d͡ʒg], що викликало певні питання щодо доцільності цієї букви.
 * Вашъıнґтон, Вюртэмбэрґ, Ґрандэ
 * анэґдот, ваґsал, ґвалт
 * моsаг-маsґі,
 * Грэнлѧндъıѧ — Ґрэнлѧндъıѧ, Гібральтар — Ґібральтар

Стилістичні відмінності

 * Обираючи між “запозиченим” та “рідним” словом, освічений кривич найвірогідніше скористається “рідним” навіть якщо від цього значення не змінюється. Що саме з цього буде рідним, що правда, відомим буде лише йому.
 * Деякі слова та правила розділових знаків навмисне архаїчні. Варто пам’ятати, що ці рішення переважно стилістичні, тобто, на значення вони не впливають та пишуться вони так лише як данина історичному періоду та/чи просто так. У деяких випадках, як от "младъı" та "мѧгкасць" вони навіть вимовляються як звичайна кривицька/білоруська: "малады", "мяккасць"

Для написання “кривицькою” орієнтуватися варто на “Білоруську граматику” Тарашкевича редакції 1918 року та словники, бажано також 1918-1925 років. Для архаїзмів варто (обережно) використовувати “Гістарычны слоўнік беларускай мовы”.
 * (сучасна білоруська) армянін — (кривицька) армєѧнıн
 * (суч.біл) па-армянску — (кривицька) паармєѧнску
 * (суч.біл) мяккасць — (кр.) мѧгкасць
 * (суч.біл) аўдыенцыя — (кр.) аўдэнцъıѧ
 * (суч.біл) алмаз — (кр.) адамант
 * (суч.біл) малады — (кр.) младъı

Правильне написання слів

 * Першою відмінністю є передача β і θ у грецьких запозиченнях. У тарашкевиці вони послідовно передаються згідно латинській традиції: Б та Т відповідно. Правопис кривицької мови зобов’язує передавати так само, але на ділі між різними регіонами відбувається чітке розмежування згідно релігійним нормам: католики послідовно читають та вживають у письмі Б та Т (абат, съıмбаль, Біѕантъıя, артаграѳıя, мıт, матэматъıка, ръıтм), тоді як православні послідовно читають та вживають у письмі В та Ф (ават, съıмваль, Вıѕантъıя, арѳаграѳıя, мıѳ, маѳэматъıка, ръıѳм). Ця відмінність є ознакою перехідного періоду, та в майбутньому може бути прибраною, чи врахованою в майбутніх редакціях правопису.
 * Існують суперечки щодо вжитку букви Ѳ (Ф), що не вважається “питомою кривицькому народові”. У тарашкевиці ці зміни остаточно були вирішені при нормалізації у 2005 році, та для кривичів ця суперечка буде свіжою та не надто визначеною. Офіційно вважається, що Ѳ необхідно вживати лише в нещодавно запозичених словах, тоді як решта повинні писатися із диграфом “хв”, та що саме є “нещодавно запозиченими” і досі не визначено. Через це публікації та письменники вживають її абияк:
 * хворма, хвабръıка — ѳорма, ѳабръıка